STOLTHED OG FORDOM
Jeg vidste, det ville ende godt!
Min kære Lydia! Hun bliver gift.
Min gode, rare broder. Jeg vidste, han ville klare det hele.
Men tøjet! Og hun må naturligvis giftes her fra Longbourn.
Det er det rene pjat med Cheapside. Hun skal giftes i Longbourn kirke.
- Nej, det må du kunne se er umuligt. - Det kan jeg ikke se! Hvorfor ikke?
Fordi hun har levet med mr Wickham i London. Og kom hun hjem ugift...!
Nå, hvis du siger det på den måde. Men det er meget irriterende.
Din onkel er så egenrådig. Hvorfor skal han bestemme alt?
Mama, vi skylder mr Gardiner så meget!
Han må have lagt mange penge ud for at betale mr Wickhams gæld.
- Mere end vi kan godtgøre ham. - Hvem skulle ellers lægge penge ud?
- Moder! - Nå, men jeg er så glad.
En datter gift og kun lige 16 år! Mrs Wickham!
Hvor lyder det godt. Men brudekjolen! Søde Lizzy.
Gå ned og hør, hvor meget din fader vil give hende.
Åh, Jane. Så snart jeg er klædt på, skal min svigerinde høre det.
Ring efter Hill...
Papa...
Luk døren, Lizzy.
Nogen finder i det mindste glæde ved disse begiveneder.
I betragtning af, hvad vi troede for nogle timer siden -
- er det da ikke så slemt, vel?
Tror du, onkel måtte betale mange penge?
Ja. Wickham er dum, hvis han tager hende med mindre end £10.000.
£10.000?!
Nej! Hvorledes skal det halve kunne tilbagebetales?
Gid jeg havde sparet op til at bestikke døgenigte til at ægte mine døtre.
Men det har jeg ikke, må jeg tilstå.
Grunden var naturligvis, at jeg ville avle en søn.
Sønnen ville arve ejendommen, som ikke ville gå til andre -
- og således forsørge min enke og andre børn.
Men da vi opgav håbet om en arving, var det lidt sent at spare op.
- Det kunne du ikke have forudset. - Jeg burde have passet bedre på jer.
Fornøjelsen ved at vride armen om på en afskyelig døgenigt -
- ville måske så ligge på rette sted.
Nu er det hele ordnet med utrolig lille ulejlighed for mig selv.
Når jeg fratrækker kost og lommepenge til Lydia -
- står det mig knap i £10 om året.
Jeg skammer mig inderligt, Lizzy.
Men tab ikke modet. Det går over.
Og uden tvivl hurtigere, end det burde.
Hvor er alle de andre?
Vi er samlet her for Guds åsyn...
Mr Wickham opgiver militsen og går ind i et nordregiment.
Heldigvis vil nogle gamle venner hjælpe med en officersbestalling.
Jeg har bedt oberst Forster betale -
- mr Wickhams kreditorer i Brighton. Jeg godtgør ham beløbet.
Du vil måske være så venlig at gøre det samme i Meryton?
Jeg vedlægger en liste ifølge hans egne oplysninger.
Jeg håber, han ikke har snydt os. Ja, lad os håbe det!
Så snart de er gift, slutter de sig til hans regiment i Newcastle -
- medmindre de først inviteres til Longbourn.
Ja, kære mr Bennet, de må naturligvis komme her.
Jeg længes efter kære Lydia. Og kære Wickham!
Men det er rystende, at Lydia sendes væk fra Brighton.
Hun var officerernes yndling. Der var flere af de unge mænd -
- hun var glad for, og de vil savne hende frygteligt.
Officererne nordpå er nok ikke så noble.
Vor yngste datter får ikke svært ved at finde dumme venner i Newcastle.
Hun har en evne til at gøre skandale overalt.
De bør komme til Hertfordshire og bo i nabolaget.
Haye Park var en ide, hvis Goldings ville flytte.
Eller det store hus i Stoke.
- Eller Purvis Lodge. - Nej, min ven. Ikke Purvis Lodge.
Kvistkamrene er rædsomme!
Før De lejer ét eller alle disse huse, vil jeg gøre én ting klart:
I ét af egnens huse kommer de aldrig ind.
Mr og mrs Wickham bliver aldrig velkomne på Longbourn.
Gud, det synes evigheder siden, vi var her!
- Og her er I så og ligner jer selv. - Søde Lydia, endelig!
Jeg tror minsandten, du er vokset. Hvor har vi savnet dig.
Vi har haft det alt for morsomt til at savne jer. Nå, men her er vi så.
- Har jeg ikke fået mig en flot mand? - Jo, min søde.
- De er meget velkommen, sir. - De er som altid venligheden selv.
Lad mig give Dem et kys.
Nå, skal vi gå ind?
Nej, Jane! Jeg indtager din plads nu.
Du må vige, for nu er jeg en gift kvinde.
Mrs Wickham!
Gud, hvor lyder det sjovt!
Hvad synes du om min mand, Lizzy? Du misunder mig vist.
- Var han ikke engang din yndling? - Bestemt ikke.
Synd, I ikke var med i Brighton. Jeg havde skaffet alle en ægtemand.
Ellers tak, jeg bryder mig ikke om din måde at få ægtemænd på.
Er min mand ikke en dygtig rytter?
Oberst Forster sagde, han kan stå mål med alle de andre officerer.
Gid han kunne have båret sin uniform til brylluppet og fået en æresgarde.
Men officererne kunne ikke få fri, så der var kun Gardiners og mr Darcy.
Mr Darcy? Var mr Darcy med til dit bryllup?
Ja! Nogen måtte jo være Wickhams forlover.
Jeg havde foretrukket Denny eller en af vore andre venner... Gud!
Gud, jeg måtte ikke sige et ord. Det lovede jeg ham højt og helligt.
Hvad siger Wickham nu? Det skulle være en hemmelighed.
Kære tante, fortæl mig, hvordan lige netop han kunne være med -
- medmindre du har tavshedspligt, ligesom Lydia synes at have.
Kære niece. Jeg må tilstå, at dit brev overrasker mig.
Hvis du er uvidende om mr Darcys rolle i det ægteskab -
- vil jeg straks oplyse dig om den. Mr Darcy kom uventet på besøg...
Og mr Darcy tålte ingen modsigelser.
Han insisterede på at gøre alt selv og erholde alle udgifter.
Intet måtte gøres af andre end ham.
Din onkel fik ikke lov at hjælpe sin niece, men måtte påtage sig æren.
Jeg må insistere. Skylden er min, hvad kuren derfor også må være.
Min misforståede stolthed gjorde, at Wickhams karakter ikke blev kendt.
Havde jeg ikke følt mig for god til at blotlægge mit privatliv -
- var han blevet afsløret, og flugten havde aldrig fundet sted.
- De påtager Dem vist for stor skyld. - Jeg må insistere.
Enver modsigelse er omsonst.
Ansvaret er mit. Jeg må have det. Jeg giver mig ikke.
Kære svigerinde! Jeg er bange for, at jeg afbryder Deres drømmerier.
Ja, men det betyder ikke, at afbrydelsen er uvelkommen.
Det ville også gøre mig ondt. Vi to har altid været venner.
Sandt nok.
Skal vi så spadsere lidt sammen, svigerinde?
Det undrede mig at se Darcy i byen i sidste måned.
Vi mødtes flere gange.
Gad vide, hvad han skulle der?
Måske forberede brylluppet... med miss de Bourgh.
- Ja, måske. - Det må have været noget særligt.
- På denne årstid. - Utvivlsomt.
Så De ham i Lambton? Det forstod jeg vist på Gardiners.
Ja, han præsenterede os for sin søster.
- Kunne De lide hende? - Ja, vældig godt.
Ja, jeg har også hørt, hun har udviklet sig meget de sidste par år.
Hun lovede ellers ikke godt. Det glæder mig, De kunne lide hende.
- Jeg håber, hun bliver sød. - Det gør hun nok.
Hun er over den vanskeligste alder.
Kørte De via Kympton? Det var det sogn, jeg skulle have haft.
Og hvordan ville De have syntes om at prædike?
Særdeles godt.
Jeg har hørt, at De engang ikke fandt prædikener så tillokkende som nu.
At De erklærede, at De aldrig ville ordineres og blev kompenseret derfor.
Ah, lad nu være. Vi er jo svoger og svigerinde.
Lad os ikke skændes om fortiden.
- Hvornår ses vi igen? - Det ved jeg ikke. Om 2-3 år måske.
Om 2-3 år! Hvad skal jeg dog gøre?
Mr Bennet er så ond at nægte at tage os med nordpå.
- Jeg ville heller ikke med. - Ti stille, pigebarn!
Ah, Lydia! Nu skriver du rigtig tit, ikke?
Det ved jeg ikke. Vi fruer har ikke megen tid til at skrive.
Mine søstre kan skrive til mig. De har ikke andet at lave.
- Mr Wickham, pas godt på min datter! - Ja, efter bedste evne.
Og tak til Dem, frue, og Dem, sir, for stor venlighed og gæstfrihed.
Og til Dem, kære svigerinder, der nu er mig så kære som søstre.
Men vognen venter, pligten og æren kalder mig nordpå.
Så kom, min ven.
Lad os ikke sige farvel.
Men som franskmændene: Au revoir!
En herlig fyr. Han smiler og smisker og gør kur til os alle.
Jeg er uhyre stolt af ham.
Selv ikke Sir William Lucas kan opvise sådan en svigersøn.
Svigerinde! Har De hørt nyhederne?
Mr Bingley kommer tilbage til Netherfield. Hele byen taler om det.
Nej, jeg forsikrer dig for, at nyheden ikke rører mig.
Men jeg er glad for én ting: At han ikke har damer med.
Hvis det kun er et jagtselskab, ser vi ham ikke ofte.
Jeg er ikke bange for mig selv, men gruer for andres bemærkninger.
Så kommer jeg ikke med nogen. Hvor fristet jeg end er!
Det er jo hårdt, at staklen ikke kan komme hjem uden alle de gisninger.
Netop hvad jeg mener.
- Så vi lader ham være i fred. - Ja.
Hold op, Lizzy!
Tre dage har han været her, men undgår os stadig.
Det er jeres faders skyld. Han ville ikke aflægge visit.
Og nu dør I som pebermøer. Collins sætter os ud, så vi kan sulte.
De lovede sidste år, at han ville gifte sig med en af mine døtre.
Men det blev der ikke noget af. Og jeg vil ikke spilde tiden igen.
Mama! Mama, se! Jeg tror, han kommer.
Er det virkelig ham? Ja, det må det være. Han er her, Jane.
Endelig. Løb op og tag din blå kjole på. Nej, bliv her!
- Hvem er den anden? - Det ved jeg ikke. En bekendt vel.
Det ligner ham, der var med før. Mr... Hvad hed han nu?
- Ham den høje, hovmodige. - Mr Darcy! Ja, det er det vist.
Ja, alle mr Bingleys venner er velkomne her.
Men jeg må nu ellers sige, at jeg hader synet af ham.
Men jeg vil være høflig, fordi han er Bingleys ven.
Men ikke mere end høflig. Ret ryggen, Jane. Skuldrene tilbage.
Hvis blot du ville fremhæve den, finder mænd ikke mage til skikkelse.
Mr Bingley og mr Darcy, frue.
- Mr Bingley, De er meget velkommen. - Goddag, mrs Bennet...
Det er alt for længe siden. Tak, fordi De kommer.
Mr Bennet ville naturligvis have aflagt visit før, hvis ikke...
Nå, men her er De jo, og jeg er så glad. Og mr Darcy.
De er også velkommen.
Vi frygtede, De aldrig kom tilbage.
Folk sagde, De ville opgive huset til Mikkelsdag.
Men det er forhåbentlig usandt. Ring efter te, Kitty.
Der er sket så meget, siden De rejste. Miss Lucas er blevet gift.
Og en af mine egne døtre. Det har De vel hørt?
Ja, De må have læst det i avisen. Det stod nu ikke rigtigt.
Kun: Nygifte, George Wickham med miss Lydia Bennet.
Og ikke et ord om hendes fader og bopæl.
Nu er de i Newcastle og bliver der, jeg ved ikke hvor længe.
De har vel hørt, han er i de regulære tropper nu?
Gudskelov har han da nogen venner. Om end ikke så mange som fortjent.
Bliver De her længe i denne omgang?
Vi har ikke faste planer endnu.
Men jeg håber, vi bliver i nogle uger.
Jeg håber meget, vi bliver i et par uger.
Mindst!
Når De har skudt Deres egne fugle, så kom her og skyd mr Bennets.
Jeg er sikker på, det vil glæde ham enormt.
Og De kan vel tage Deres venner med, hvis De vil.
Nu efter det første møde er jeg helt afslappet.
- Godt. - Nu kender jeg min egen styrke.
Og vil aldrig igen blive forlegen ved at se ham. Nu kan vi mødes...
...som almindelige og neutrale bekendte.
Ja, meget neutrale! Pas på, Jane.
Tro ikke, jeg er i fare nu, Lizzy.
Jeg tror, du er i stor fare for at gøre ham lige så forelsket som før.
Var hun i London i alle de måneder? Og det skjulte du for mig?
Ja, jeg kan ikke retfærdiggøre det. Det var arrogant og skyldtes -
- min manglende forståelse for dine og miss Bennets sande følelser.
Jeg burde ikke have blandet mig. Det var meget forkert. Undskyld.
- Indrømmer du, at du havde uret? - Helt og aldeles.
- Jeg har altså din velsignelse? - Behøver du den?
Nej, men jeg vil alligevel gerne have den.
Så gå til den.
Kom med min hest med det samme. Skynd dig!
Jane! Ah, søde Jane!
- Hvad er der? - Han er her! Han er her!
- Hvem? - Mr Bingley, naturligvis!
Skynd dig ned. Herregud, du er ikke klædt på endnu!
Hill! Hvor er Hill?
Pyt med det, Sarah. Du må hjælpe miss Bennet!
Kom nu, pigebarn, og hjælp hende i kjolen!
Mama! Hvor er min nye medaljon? Mary, har du set den?
Det ved jeg ikke. Jeg foragter flitterstads.
Pyt med din medaljon. Jane, kom så, han er her!
Lizzy og jeg kommer snart. Lad Kitty gå ned, hun er klædt på.
Pokker tage Kitty! Hvad har hun med det at gøre? Skynd dig!
Hvor er din musselinskjole? Ah, Hill! Hvor er Hill?
- Mr Darcy er altså taget til byen? - Ja, frue.
Han kørte tidligt i morges.
Hvad er der i vejen, mama? Hvorfor blinker du hele tiden til mig?
- Hvad skal jeg gøre? - Hvorfor skulle jeg blinke til dig?
Sikke en ide! Hvorfor skulle jeg dog blinke til min egen datter?
Men nu du spørger, kommer jeg i tanke om, jeg vil tale med dig.
Kom med. Også du, Mary. Kom!
Mizz Elizabeth... De skulle komme ovenpå.
Lad mig nu gå ned til Jane. Jeg lovede at blive hos hende.
Bliv, hvor du er. Fem minutter til, så er det klaret.
- Undskyld... - Nej, gå ikke, Lizzy!
Nå?
Ah, Lizzy!
Jeg er så lykkelig. Det er for meget!
Hvorfor kan alle ikke være lige så lykkelige som jeg?
Han elsker mig, Lizzy. Han elsker mig!
- Ja, selvfølgelig gør han det. - Og han har altid elsket mig.
Men... Mama må høre det. Han er allerede inde hos papa.
Ah, Lizzy! Kunne du forestille dig, at det ville ende så lykkeligt?
- Ja, det kunne jeg. - Jeg må op til moder.
At vide, jeg vil gøre min kære familie så megen glæde.
Hvordan skal jeg udholde så megen lykke?
Kom i morgen, hvis De kan bære det, og gå på jagt med mig.
Der er kun få mænd, hvis selskab jeg kan tolerere.
- Og De bliver vist en af dem. - Tak, sir. Det vil jeg meget gerne.
Udmærket... Af sted med Dem.
På gensyn i morgen.
Jane... til lykke. Du bliver en meget lykkelig kvinde.
Tak, fader. Det tror jeg også.
Du er en god pige, og I vil utvivlsomt få det glimrende sammen.
I er begge to så føjelige, at intet vil blive bestemt.
Så naive, at tyendet vil snyde jer.
Og så gavmilde, at I altid vil overskride jeres indkomst.
Hvad mener De dog?
Ved De ikke, han har 5.000 om året?
Sødeste Jane! Jeg er så glad.
Jeg vidste det. Du kunne ikke være så smuk uden grund.
Han er den smukkeste mand, der er set.
Hvis blot jeg kunne opleve dig lige så lykkelig.
Hvis blot der var en mand som han til dig.
Med fyrre af hans slags kunne jeg ikke blive så lykkelig som du.
Før jeg har din godhed, kan jeg ikke få din lykke.
Men måske, hvis jeg er meget heldig -
- møder jeg med tiden en ny mr Collins!
Mama, Lizzy, kom og se! Der er kommet en enorm vogn.
Sikke en utrolig lille hall!
Hvis De venter her, skal jeg melde Dem til fruen.
Nej, jeg vil ikke vente. Hvor er hun? Er dette salonen?
Lady Catherine de Bourgh.
Den dame er vel Deres moder?
Ja, det er hun. Mama, dette er Lady Catherine de Bourgh.
- Og det er vel en af Deres søstre? - Ja, frue.
Hun er min næstyngste. Min yngste er lige blevet gift.
De har en meget lille park.
Og dette må være en meget ubekvem salon på sommeraftener.
Vinduerne vender jo stik vest.
Ja, Deres Nåde. Men vi sidder her aldrig efter middag.
- Vi har... - Miss Bennet.
Der synes at være et ganske kønt vildnis på den ene side af plænen.
Jeg vil gerne gå en tur i det -
- hvis De vil forunde mig Deres selskab.
De kan ikke være i tvivl om grunden til min rejse, miss Bennet.
Jo, De tager fejl. Jeg ved ikke, hvad jeg skylder æren af Deres besøg.
Miss Bennet, De burde vide bedre end at spøge med mig.
Men hvor uoprigtig, De end vælger at være, vil De ikke finde mig det.
Et alarmerende forlydende nåede mig for to dage siden.
Ikke blot skulle Deres søster indgå et yderst fordelagtigt ægteskab.
Men De, miss Elizabeth Bennet -
- skulle kort efter forenes med min nevø, mr Darcy!
Skønt jeg ved, det må være en grov usandhed, besluttede jeg straks -
- at tage hertil for at sige Dem min mening.
Når det er umuligt, forstår jeg ikke, De kom. Hvad er Deres formål?
Jeg vil her og nu have forlydendet dementeret.
At De kom vil ses som en bekræftelse af et eventuelt forlydende.
Dette er utåleligt! Jeg kræver et svar.
- Har min nevø friet til Dem? - Det har De erklæret er umuligt.
Det burde det være. Men Deres kneb kan have fået ham til at glemme -
- hvad han skylder sig selv og familien. De kan have besnæret ham.
I så fald var jeg den sidste til at indrømme det.
Ved De, hvem jeg er?
Jeg er ikke vant til sådan en tone.
Som hans nære slægtning har jeg ret til at kende til hans anliggender.
Men ikke mine! Og en sådan opførsel leder mig ikke til åbened.
Forstå mig ret.
Dette parti, som De vover at stile imod, kan aldrig finde sted.
Mr Darcy er forlovet med min datter. Hvad siger De til det?
Blot dette. Hvis han er det, kan De ikke tro, han vil fri til mig.
Forlovelsen er af en særlig art. De har fra barndommen -
- været bestemt for hinanden. Det var hans moders og mit ønske.
Mens hun lå i vuggen, planlagde vi forbindelsen.
Og nu skulle den forhindres af frække krav fra en kvinde -
- uden familie, forbindelser og formue? Skal man tåle det? Nej!
Forbindelsen ville være en skandale.
Deres navn ville aldrig blive nævnt af os.
- Det ville sandelig være en ulykke. - Stejle og stædige pigebarn!
Jeg er flov over Dem. Jeg er ikke vant til at finde mig i skuffelser.
Det gør Deres Nådes situation ynkværdig, men anfægter ikke mig.
Jeg vil ikke afbrydes!
Forstod De Deres eget vel, ville De ikke forlade Deres egen sfære.
Ved at tage Deres nevø ville jeg ikke føle, jeg forlod den sfære.
Han er en gentleman, jeg er datter af en gentleman. Deri er vi lige.
Og moder, onkler og tanter? Tro ikke, jeg er uvidende om deres stand.
Har Deres nevø ikke noget imod dem, kan det ikke angå Dem.
En gang for alle: Er De forlovet med ham?
Nej, jeg er ikke.
Og vil De love mig aldrig at indgå en sådan forlovelse?
Nej, jeg vil ikke. Og jeg må bede Dem om ikke at plage mig mere.
Ikke så hastig, tak! Jeg har en yderligere indvending.
Deres yngste søsters skændige flugt. Jeg ved det hele!
Skal sådan en pige være min nevøs svigerinde?
Skal Pemberleys lunde besudles således?
Nu kan De ikke have mere at sige. De har forulempet mig på enver vis.
Jeg må tilbage til huset.
De har altså ingen respekt for min nevøs ære og omdømme?
Ufølsomme, egoistiske pigebarn!
De nægter at imødekomme mig?
De ser stort på pligt, ære og taknemmelighed?
De vil ødelægge ham og gøre ham til spot for alle andre.
Jeg vil blot handle på en måde, der fører til min egen lykke.
Uden at spørge Dem eller andre, der er mig så uvedkommende.
Og dette er Deres endelige beslutning?
Udmærket! Så ved jeg, hvorledes jeg skal forholde mig.
Jeg siger ikke farvel til Dem, beder Dem ikke hilse Deres moder.
Den opmærksomhed fortjener De ikke.
Jeg er alvorligt vred. Kør!
Lizzy, jeg ville lede efter dig. Kom ind i min stue.
Jeg har i dag modtaget et brev, som forbavser mig højligen.
- Fra mr Collins. - Hvad kan han have på hjerte?
Han lykønsker mig med min ældste datters bryllup.
Men jeg skal ikke kede dig med hans bemærkninger derom. Ja, her.
Deres datter Elizabeth, mener man -
- vil ikke længe bære navnet Bennet, efter at storesøsteren har aflagt det.
Og hendes udkårne kan nok betegnes -
- som en af landets mest ophøjede personer.
Kan du gætte, hvem han mener? Nu kommer det.
Mit motiv til at advare Dem er dette:
Hans tante, Lady Catherine de Bourgh, er imod partiet.
Mr Darcy, forstår du, er manden. Mr Darcy! Af alle mænd!
Der kun kan se fejl hos kvinder. Er du ikke forlystet?
- Jo. - Han der nok aldrig har set på dig!
Det er kosteligt. Men du ser ud, som om det ikke morer dig.
Du bliver vel ikke sippet og lader fornærmet over et rygte?
Nej, jeg er meget forlystet. Men det er så sært.
Og hvad sagde Lady Catherine? Hun kom vel for at modsætte sig det?
Ja, hvad lever vi for om ikke for at fornøje vor næste?
- Og selv le ad dem? - Sandt nok.
Mr Bingley og mr Darcy, frue.
- Goddag. - Mr Bingley.
Det er dejligt vejr. Skal vi spadsere til Meryton?
Lizzy? Har du noget imod, jeg lige løber ned til Maria Lucas?
Nej, ikke spor.
Mr Darcy.
Jeg kan ikke fortsætte uden at takke Dem for hjælpen til min søster.
Siden jeg har hørt om den, har jeg ønsket at sige Dem -
- hvor taknemmelig jeg er. På min families og egne vegne.
De må ikke dadle min tante. Lydia afslørede det først.
Og så måtte jeg have det hele at vide.
Jeg ved, hvilken ulejlighed og græmmelse det må have kostet Dem.
Giv mig lov til at sige dette og takke Dem på min families vegne -
- eftersom de ikke ved, hvem de står i gæld til.
Tak mig kun på egne vegne.
Deres familie skylder mig intet.
Hvor meget jeg end respekterer dem, tænkte jeg kun på Dem.
De ville ikke lege med mig. Føler De det samme som i april, så sig det nu.
Mine følelser og ønsker er uændrede.
Men ét ord fra Dem vil få mig til at tie om det emne for altid.
Mine følelser... Min følelser er...
Jeg skammer mig over mine ord dengang.
Mine følelser er ganske anderledes.
De er faktisk helt modsat.
Lady Catherine fortalte om sit møde med Dem.
Afsløringen virkede stik modsat af, hvad hun havde tænkt sig.
Det gav mig et håb, som jeg knap havde turdet nære.
Jeg vidste, De ville sige det ligeud, hvis De ikke ville have mig.
Ja, det kender De mig godt nok til at vide.
Når jeg skældte Dem ud, kunne jeg også bagtale Dem til Deres familie.
Hvad sagde De, som jeg ikke fortjente?
Min opførsel dengang var utilgivelig. Jeg gyser ved tanken.
Og jeg glemmer aldrig Deres reprimande.
"... dersom De havde opført Dem mere gentleman-agtigt."
- De ved ikke, hvor den har pint mig. - Det anede mig ikke.
Det tror jeg gerne. De mente, jeg var ganske uden anstændighed.
Jeg vil aldrig glemme Deres udtryk, da De sagde -
- at jeg aldrig kunne have fristet Dem til at sige ja.
- Gentag ikke, hvad jeg sagde! - Nej, jeg har altid været egoistisk.
Som barn lærte jeg gode principper, men blev stolt og forfængelig.
Og sådan kunne jeg stadig have været uden dig -
- kæreste, yndigste Elizabeth!
Forlovet med mr Darcy?!
Nej, du spøger. Det er umuligt.
Sikke en ussel begyndelse. Tror du mig ikke, vil ingen andre gøre det.
Men jeg mener det. Han elsker mig stadig, og vi er forlovet.
- Nej, jeg ved, hvor du afskyr ham. - Nej, alt det er glemt.
Måske har jeg ikke altid elsket ham så højt som nu.
Men her er en god hukommelse utilgivelig.
Søde Lizzy, vær nu alvorlig. Hvor længe har du elsket ham?
Det er kommet så gradvist, at jeg knap ved det.
Men jeg må vist datere det fra mit første syn -
- af hans smukke park ved Pemberley.
Er du fra forstanden, siden du siger ja til denne mand?
- Har du ikke altid hadet ham? - Papa...
Jeg har sagt ja. Jeg ville aldrig turde nægte en mand som ham noget.
Men jeg råder dig til at tænke dig bedre om. Jeg kender din natur.
Barn, lad mig ikke opleve den sorg at se dig ude af stand -
- til at respektere din livsledsager. Vel er han rig.
- Men vil han gøre dig lykkelig? - Har du andre indvendinger?
Nej. Vi kender ham som en stolt og ubehagelig mand.
Men det er ligegyldigt, hvis du kan lide ham.
Det kan jeg. Jeg kan lide ham.
Jeg elsker ham. Han har bestemt ingen upassende stolthed.
Han er meget elskværdig.
Om du blot kendte hans storsindede natur.
Jeg har ikke altid elsket ham. Men nu elsker jeg ham inderligt.
Han er i sandhed det bedste menneske, jeg har kendt.
Nå, men hvis det er tilfældet, fortjener han dig, min pige.
Jeg kunne ikke give dig til nogen, der var mindre værdig, Lizzy.
Vi er her samlet for Guds åsyn og for denne forsamling -
- for at forene denne mand og denne kvinde...
...og denne mand og denne kvinde i den hellige ægtestand -
- som er en ærefuld stand indstiftet af Gud før syndefaldet -
- som tegn på den mystiske forening af Kristus og hans kirke.
Og derfor bør man ikke indgå deri letsindigt og ansvarsløst -
- for at tilfredsstille sine kødelige lyster.
Men gøre det ærbødigt, besindigt, velovervejet, sobert og gudfrygtigt -
- med tanke på de formål, hvortil ægteskabet blev bestemt.
For det første blev det bestemt til avling af børn.
For det andet som et middel mod synd.
Og for at undgå utugt!
For det tredje til gensidig bedste og til den hjælp og trøst -
- som den ene bør få af den anden i både medgang og modgang.
Og i denne hellige stand vil disse personer nu forenes.
Tre døtre gift! Ah, mr Bennet, Gud har været os meget nådig.
Ja, det ser sådan ud.
Tekster: Inger Drachmann Dansk Video Tekst